Svijet
NAJGORA SEDMICA ZA HARRIS: Mrtvi taoci, pad u anketama, spominje se i McDonald's
Prije 3h0
U Sarajevu je danas održana komemoracija u povodu smrti Snježane Mulić-Softić, urednice i novinarke Al Jazeere Balkans; prenosimo tekst koji je o Snježani napisao njen kolega, novinar Edin Krehić
Kultura
09. Jul. 2024 09. Jul. 2024
Piše: EDIN KREHIĆ (Al Jazeera)
Bila je 1994. godina, baš nekako ovo doba, kada sam upoznao Snježanu Mulić-Softić, u press centru Opštine Novi Grad gdje je radila i gdje me dočekala s najnovijim vijestima za ratno Oslobođenje u kojem sam pravio prve profesionalne novinarske korake.
Mala kancelarija, folije UNHCR-a umjesto stakla na prozorima, hrpa papira na njenom radnom stolu i pisaća mašina u gradu bez struje. Snježa je ustala, pružila ruku, predstavila se, upoznala me sa kolegicom Samrom Lučkin, a onda hitro dohvatila i pokazala crno-bijelu fotografuju Rudolfa Rude Tomića, kolege koji je tu radio sve dok nije samovoljno otišao među diverzante i poginuo 1992. na Žuči. Imao sam osjećaj kao da me upoznaje i s njim.
Otada nismo izgubili kontakt, nekada češći, često rjeđi, dok nam se putevi nisu opet spojili na Al Jazeeri Balkans, kako je jednostavno trebalo biti.
Snježa je uživala raditi novinarski posao. Ne samo i isključivo za platu. Ima tu puno više, najčešće neobjašnjivo, nedokučivo… Čista ljubav, spisateljska strast i lična satisfakcija kada vidiš svoj tekst, u mnoštvu drugih. A Snježu je svaki objavljeni tekst istinski činio sretnom i zadovoljnom.
Pisala je o svemu, najviše o ljudima pored kojih samo prođemo i ne primijetimo ih, ali ih je ona vidjela. O brici Isi Bešiću koji je šišao besplatno i početkom rata se krio 100 dana na tavanu, o Đorđu Mirkoviću, direktoru Osnovne Škole „Sveti Sava“ u Bijeljini, nastavniku muzičkog koji sa učenicima napravio donatorsko veče muzike i poezije, skupio novac a onda se popeo na skelu i postavljao fasadu škole, o Dajani Đurić iz Brčkog, dimnjačarki u BiH koju zovu gospodarica krovova… Napisala je i priču o Jeleni Avramović, 12-godišnjakinji iz Šćepanice, sela na obroncima planine Jadovnik u jugozapadnoj Srbiji, koja živi sama i želi biti učiteljica, čime je Snježa potaknula i ujedinila regiju u dobročinstvu.
Posljednji tekst na Al Jazeeri Balkans posvetila je majci Fatimi u jesen prije bezmalo dvije godine, kada je Snježa već bila bolesna. Pisala je ovako:
„Čija si ti?“, pitala me je mama samo nekoliko dana prije nego će preći na drugu stranu života. Bilo je to pitanje od kojeg sam strijepila zadnjih desetak godina, od kada su se kod nje počeli pojavljivati prvi znaci demencije.
„Tvoja, ja sam tvoja,“ odgovorila sam brzo, jasno, glasno i razgovjetno.
„E, lažeš“, odvratila je kratko, pa me nastavila gledati sa zanimanjem.
To njeno „E, lažeš“, izmamilo mi je ne samo smiješak, nego i iskreni smijeh i izvjesnu dozu olakšanja.
A, olakšanje nam često svima treba. Zna novinarstvo postati teret. I jednom, odmakla se: banka, velika, odlična… sve potaman. Sretnemo se, a ona kaže: „Znaš, fali mi onaj novinarski ciganluk.“
Ciganluk u najboljem i najljepšem smislu. Onaj kada priče, naslovi, rečenice i slova igraju, plešu i pjevaju, bez razmišljanja o onome šta donosi sutra.
Nije prošlo puno, opet smo sjedili, jedno spram drugog, u redakciji, a vrlo brzo i na promocijama knjiga, dijeleći iste dileme, brige i radosti.
Nije štedila sebe, niti mlađe od sebe. Tražila je požrtvovanje, izvrsnost, cijenila lijepu rečenicu i stil koji je nalikovao Melihi Varešanović, junakinji njenog teksta, dami što usred rata i pucnjave, sređena kao da ide na premijeru u Pozorište, ponosno korača ulicom.
Takva je bila i ona: uvijek besprijekorno dotjerana na snajperskoj vjetrometini, u redakciji ili na filmskom festivalu.
Snježa je bila starog spisateljskog kova, autorica kojoj je stalo do svakog teksta, svake rečenice, svakog zareza.
Na kraju uvijek dođe tačka.
A uvijek je prerano…
Dok pišem ovaj oproštaj kojeg nisam želio, s polica me gledaju njene knjige: Sanduk po mjeri, Povratak, Sto dana tavana.
Kao da čujem njen glas iz posvete: „Starom prijatelju, za nezaborav.“
Završit ću njenom rečenicom iz teksta o Simonu Gerberu, rođenom Švicarcu koji je pomagao Bosnu i bio toliko zaljubljen u nju, da je svoju djecu nazvao Amira i Nurija. Na bolji svijet je otišao šest godina prije Snježe, a ona je tada napisala:
„Pogledajte uveče zvijezde i vidjet ćete da su sada blistavije.“
Hvala ti, Snježo. I večeras su.
Svijet
NAJGORA SEDMICA ZA HARRIS: Mrtvi taoci, pad u anketama, spominje se i McDonald's
Prije 3h0
Politika
BENJAMINA KARIĆ I POPULIZAM: Arf čisti prljavštinu, ali ne može očistiti četiri godine loše vlasti i pogrešnih politika
Prije 3h0
Sport
NIZOZEMCI PREJAKI ZA PODMLAĐENI BARBAREZOV TIM: Nedopustive greške odbrane skupo koštale BiH (FOTO/VIDEO)
Prije 3h0
Politika
DEPRESIVNI SPOT: Srđan Mandić priznao da nema rezultate i da je stanje u Centru loše (VIDEO)
Prije 4h0
Kultura
UZ TURNEJU “50 GODINA BIJELOG DUGMETA”: Najposjećeniji koncert “Bijelog dugmeta” sa skoro million ljudi u publici je onaj u Moskvi na kojem uopće nisu nastupili!
05. Sep. 20240
Kultura
DEL BOY NIJE BIO DOVOLJNO "OTMJEN" I ŠALIO SE NA RODNEYJEV RAČUN: Tvorac Mućki zabranio je ponovno emitiranje jedne epizode serije (VIDEO)
05. Sep. 20240
Kultura
ZNAČAJNO PRIZNANJE ZA BH. GLUMCA: Film "Lijepa večer, lijep dan'' nastao u koprodukciji sa BiH kandidat za Oscara
Prije 12h0
Kultura
OSVOJILA PET ZLATNIH MEDALJA: Knjiga koja otkriva kako je tajna služba Securitate proganjala slavnu Nadiu Comaneci
05. Sep. 20240
trenutak ...